agonia romana v3 |
Agonia - Ateliere Artistice | Reguli | Mission | Contact | Înscrie-te | ||||
![]() |
![]() |
![]() |
![]() |
![]() |
||
![]() |
![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() | |||||
Articol Comunităţi Concurs Eseu Multimedia Personale Poezie Presa Proză Citate Scenariu Special Tehnica Literara | ||||||
![]() |
|
|||||
![]() |
agonia ![]()
■ Pașadine în vers alb (73) ![]()
Romanian Spell-Checker ![]() Contact |
- - -
- - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - 2007-12-22 | |
candid
mă, emi, mă, de cîte ori ți-am zis să nu mă mai plîngi că doar n-ai rămas singurul bărbat de pe lumea aceasta care nu deschide umbrela în casă de teamă să nu vină ploaia... poate în latină emilian înseamnă cel bun, generos și mai știu despre mine că aduc noroc tuturor cunoscuților deși nu mi-ar strica nici mie un gram de noroc prin viața pe care tocmai o-ncep... dacă vrei să mă cunoști te invit la mine în suflet vezi, daca nu sînt acasa cheia e sub preșul de la intrare în frigider ai mîncare pentru o săptămînă dar eu n-am să lipsesc atît de mut... cînd pleci lasă inima deschisă la aerisit să nu vină moliile... dacă sînt acasă ne putem cunoaște mai bine mă scuzi un moment ce gazdă uitucă sînt... îmi trag repede o haină pe mine îmi iau și umbrela n-o deschid în casă de teamă să nu vină ploaia și sparg o secundă cioburile să ne aducă noroc la începutul acesta... nu lipsesc mult ies puțin din suflet mă duc pînă la colț la Dumnezeu să cumpăr alune și suc pentru musafiri... * o adiere m-am hotărît să nu mai fiu mare am să mă fac mic și-am s-o iau de la 0 bineînțeles am să încep cu gînguritul... cînd am să mai cresc am s-o trag de păr pe tanti educatoarea care mi-a pus bulină neagră am să-i spun că o să ardă în focul iadului dacă nu crede în Isus apoi am să fur o gentuță plină cu jucării... cînd iar am să mai cresc tata o să vină beat acasă o să mă închidă în beci o noapte întreagă să mă ia dracii cu furca poate așa îmi intră matematica în cap... cînd iar am să mai cresc puțin am să iau premiul I și-am să mă îndrăgostesc de florica ea nu va ști eu o să mă mut la oraș... cînd iar am să mai cresc judecătoarea o să mă întrebe cu cine vreau să rămîn cu mama sau cu tata el o să vină să-și ia lucrurile din casă mama o să afle că din banii de pregătire la matematică mi-am luat toate cărțile lui Karl May... cînd iar am să mai cresc am să fac prima dragoste în Cluj dar asta nu interesează pe nimeni... cînd am să mai cresc puțin am să mă angajez reporter am să ascult blind guardian și-am să scriu despre spitale și morți am să-mi dau seama că viața e un cimitir în care n-avem lacrimi destule să ne jelim unii pe alții... cînd am să cresc îndeajuns am s-o iubesc pe emilia oricum ea nu crede în suflete pereche eu am s-o iubesc pînă la sfîrșitul poemului... cînd am să cresc de tot am să-mi închipui că sînt poet și-am să scriu despre toate acestea pe întuneric... * poveste cu o marchiză și please help me ca-ntr-un vers nu prea original camera mea este goală are o ușă pe care intră toate durerile și o fereastră la care stau cu nasul turtit așteptînd să mă trec... că tot iau viața de la început m-am gîndit să-i fac un tunning sau s-o transform în amantă o soluție ar fi să scriu pe fereastră cu ruj please help me apoi să calculez cîte versuri aș putea să scriu pe fiecare perete pînă ce camera mea devine toată o poezie fudulă și roșie de atîta emoție... îmi și imaginez ce isterie pe stradă cînd aș ieși cu camera mea la braț probabil aș mirosi tot a var și-a durere pe fruntea mea ar scrie cu majuscule: AM GREȘIT ÎNTR-O VIAÞÃ ANTERIOARÃ ȘI-ACUM PLÃTESC CU VÎRF ȘI-NDESAT... înaintea mea camera a avut un prieten diliu s-au certat într-o seară iar el a vopsit-o cu spray auto a trîntit ușa a plecat acum ea stă într-o rîlă sîngerînd și cam știrbă... suspect de firesc în camera mea un pat și un scaun pe mijlocul unui perete un tablou pe culmile kitch-ului cu o apă și-un foc sau așa ceva în dreapta un costum pregătit pentru orice interviu sau îngerul meu păzitor cum îmi plăcea să-l numesc în stînga un calorifer de care claudia își ține legată poeta... treptat m-am obișnuit la început mai roșeam cînd mă dezbrăcam eram goi și eu și camera plîngeam de mila fiecăruia ne încurajam ne spuneam că poate nu e o idee rea chestia cu matrimonialele acum doar neoanele mai sparg întunericul ca Moise despicînd Marea Roșie totul e roșu de un roșu aprins ca rujul cu care am scris pe fereastră ultima mea mare durere please help me... * banalități am rămas cu peștera mea seara înainte s-adorm visez că trăiesc doar eu și frica de întuneric în peștera mea mă visez la un foc el sărută pereți ca și cum ar fi amanții demult căutați poate cioplesc poate mănînc mai tîrziu voi scrie poeme tot eu le recit în cele din urmă adorm învelit într-o blană peștera mea e într-un munte pe care nu-l știe nimeni trebuie să mai lucrez la detalii să nu mă pierd nici eu o zi obișnuită se compune din diverse activități pescuit vînătoare cărat lemne de foc spălat rufe bineînțeles peștera mea are și o cascadă cîteodată în peștera mea mi-e dor de oameni atunci iau o piatră și scriu desenez ba o lacrimă ba un cuvînt de iertare nespus îmi place să dorm în patul din peșteră el e făcut din frunze și cîteva blănuri miroase a reavăn ca și viața ce se petrece aici vei fi un mare poet pentru că ei suferă cel mai mult eu nu mă pricep eu mă cunun vara viitoare știi ce urăsc eu cel mai mult la peștera asta este ecoul acum stau și mă-ntreb de ce întotdeauna scriu pe întuneric uitasem s-a stins focul * basme arabe despre domnul emilian lumea a început să vorbească cu stimă după o noapte petrecută în cazino unde a pariat tot ce avea și a cîștigat o avere toți știu despre domnul emilian aceleași lucruri adică doar lucrurile despre care emilian a vrut să se știe că umblă elegant la cravată bărbierit mai tot timpul unii spun că e o companie plăcută alții strîmbă din nas și concluzionează nevoia de oameni îl face mai sociabil ca orice om domnul emilian se compune din gesturi secrete dimineața se așează în fața oglinzii și stă jumătate de oră zîmbește mai rîde mai plînge mai scoate limba se gîndește ce expresie ar fi potrivită pentru vremea cînd va trece dincolo în timpul zilei stă pe balcon și fumează chiștoace ochii sînt goi ca trupul unei femei ce nu mai vine se uită la oameni nu-i vede așa cum nici ei nu observă lumea lui ce stă să cadă pur și simplu stă și numără lucrurile care-i lipsesc cînd iese-n oraș fumează lm roșu în pachet de marlboro superlung să nu creadă lumea că ar avea prea puține de oferit zîmbește absent bea un suc și-ar dori un tovarăș se mulțumește cu o scrumieră în care stinge trăirile pe jumătate se-ntoarce acasă puțin mai bătrîn ascultă muzică depresivă dansează și-ar dori să nu mai simtă nimic trupul său inflamat de atîta tăcere zvîcnește uneori vomită sinapse ușor se dezbracă se uită la un film stupid se întreabă de ce ești erou dacă salvezi lumea stinge lumina reia o numărătoare întreruptă aseară fiecărui deget pune numele unui prieten e puțin trist de mai multe nopți trei degete au rămas fără nume fumează iar un chiștoc respiră adînc se leapădă de leșul zilei dacă ar vrea din țeasta nopții ar putea smulge un vis fără noimă apoi domnul emilian se închide cu un gest simplu poate mîine sau poate dincolo o să se împlinească dorința lui secretă să fie șofer de cursă lungă asta visa de cînd era mic să care trăiri suflete trupuri de la o lume la alta adoarme nerăbdător peste cîteva zile va avea și permis de conducere * prea multe de spus nu despre sine domnul emilian vorbește cu mult respect pe unii singurătatea îi face să pară îmbrăcați bussines class ca să-l înțelegi trebuie să știi ce nu-i place cînd iese la pîine se uită la bani nu respiră vecinii și-au asmuțit plozii în carnea lui uscată fetele din cartier îl fluieră îi fac cu ochiul el strînge bănuții cu gîndul aiurea o pîine un bic o conservă din care la noapte va face o scrumieră nu-i plac femeile frumoase pentru că nici domnul emilian nu e prea strălucit el crede că sufletul se află în plămînul stîng în plămînul drept un alt suflet ce-i ține lumea în echilibru cînd merge în oraș nu-i plac restaurantele cu multe stele îi place să tremure așa scutură toate morțile apoi întinde brațul galant domnișoarei pe tocuri înainte arăta bine zîmbea larg în părul des puteai ghici cîți copii o să aibă cîți ani va trăi în ultimul anotimp nu-l mai plac decît femeile împlinite noaptea mama îi spune e inutil nici o femeie nu se mulțumește să fie visată se plimbă tăcut se tîrăște prin cameră obosește se-apucă de scris îi scrie unei emilii n-ar mai conta care jumătate să nu fie frumoasă cele frumoase au sînii umpluți și palmele părăsite domnul emilian doarme el știe gura lui e un ghettou femeile se strecoară prin sîrma ghimpată la cei ce știu să vorbească * cîteva lucruri simple domnul emilian strălucea de atîta singurătate dacă l-ai fi văzut ai fi crezut că a fost alăptat la sînul tăcerii își netezea costumul cu drag îi spunea într-o zi ai să fii mare am să te fac pielea mea de bărbat prezentabil și-ai să fii mîndru de mine cînd amiezile erau liniștite nu-și dorea altceva decît să treacă viața mai repede ar fi regretat fiorul pielii cînd o sărută seara dar atît visa uneori lucruri simple că are servici că emilia îl va suna de sfîntul emilian că dansează slow wind singurul prieten era un păianjen îl botezase nick învățau amîndoi cum să prindă lumea în pînza lor de sinceritate zilele se scurtau ca niște cerșetori care primeau milă tot mai puțin lumea își vedea de căderile ei domnul emilian își netezea costumul cu drag din cînd în cînd mai vorbea cu nick dacă l-ai fi văzut ai fi crezut că ochii lui sînt un punct cardinal în care apune lumina
|
||||||||
![]() |
![]() |
![]() |
![]() |
![]() |
![]() |
![]() |
|||
![]() | |||||||||
![]() |
Casa Literaturii, poeziei şi culturii. Scrie şi savurează articole, eseuri, proză, poezie clasică şi concursuri. | ![]() | |||||||
![]() |
Reproducerea oricăror materiale din site fără permisiunea noastră este strict interzisă.
Copyright 1999-2003. Agonia.Net
E-mail | Politică de publicare şi confidenţialitate