agonia romana v3 |
Agonia - Ateliere Artistice | Reguli | Mission | Contact | Înscrie-te | ||||
![]() |
![]() |
![]() |
![]() |
![]() |
||
![]() |
![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() | |||||
Articol Comunităţi Concurs Eseu Multimedia Personale Poezie Presa Proză Citate Scenariu Special Tehnica Literara | ||||||
![]() |
|
|||||
![]() |
agonia ![]()
■ Pașadine în vers alb (73) ![]()
Romanian Spell-Checker ![]() Contact |
- - -
- - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - 2007-12-25 | |
ieri a fost o zi bună
pielea sfîrîia soarele mușcase din ea ca și cum n-ar fi văzut carne în viața lui nisipul era puțin umed lipit de lobul urechii ca un sărut formele dansau pe retină și m-am convins erai o femeie ca pîinea dospită te împărțeam în felii pentru tot restul zilelor apa căra trunchiul unui copac de la distanță părea un pui de crocodil ți-am zis ideea asta ai privit mai atentă ai rîs ai continuat jocul m-ai intrebat ce-ar trebui ca apa să fie plină de crocodili eu ți-am zis probabil clima și niște liane ai închis ochii eu voiam să înalț castele din tălpile tale apoi am început să ne povestim făceam cu rîndul tu erai o zi eu eram două soarele amețise nu mai știa pe carnea cui să se oprească eu îți spuneam că un alt rîu trece prin alt oraș ca o deflorare apele lui sînt prea mici pentru puii de crocodil cînd e cald malurile se dezbracă își arată pulpele trecătorilor cînd vine vremea acolo plouă cu toate ploile pămîntului tu tremurai îți era frică de întuneric uneori adormeai cu televizorul deschis alteori nu era nimeni în patul tău doar umbre ciudate cu picioarele ieșite din plapumă crispată te plimbai prin cameră făceai cărări le descîntai să vină somnul apoi ai mai spus că nu e o rușine și ție îți dau lacrimile la cîte un film sau cînd asculți muzică pătura era puțin umedă devenea un pătrat pe care topeam sinceritățile noastre tu ai închis ochii eu luam formele tale făceam brățări le atîrnam de lobul retinei pielea mea sfîrîia ca o pîine dospită în locul numit cinci drumuri ne-am despărțit în colțul buzelor o cireașă amară cinci luni am trăit cinci drumuri nu am dormit ca să ajung pe această plajă m-am uitat la urmele tale ca niște castele neterminate am rămas suspendat de o respirație viața mea nu era decît un crocodil dus de curenții apei fără să știe pe ce mal să oprească * for piano&flute cînd mă trezesc primul lucru pe care îl fac e să mă pipăi să văd ce-a mai smuls noaptea din mine ca o pajură hămesită de pe tărîmul angoaselor îmi cos buzunarele și intru în realitate buzele încep să se miște în sensul acelor de ceasornic temporizînd tăcerea dintre patru pereți carnea nu mai are acoperiș lumina cade pe trup dezvelindu-l în locul mîinilor mi-au crescut umbre în locul gleznelor au încolțit săli de bal în care absențele învață dansuri de societate toate zilele îmi sînt la fel ca niște gemeni care întreabă cine a ieșit primul din uter pielea miroase a nisip pe care mareea vomită scoici nașteri rutină eu stau și aștept ori un crist care să-mi spună că voi merge la el acasă ori o domnișoară mai îndrăzneață apoi o mie de nopți o mie de foi o mie de brațe pe care scrijelesc basme arabe un fel de a petrece ziua cu tine sperînd că eu sînt războinicul prințul bufonul care te face să rîzi pe cine mai mint cuvintele nu îmblînzesc pe nimeni trupul meu e plin de crevase și turnuri în care o mie de sclavi cioplesc din sinapse încremeniri nefondate din nou mîinile tremură * cu sinceritate, emil astăzi nu mi-a mai spălat nimeni picioarele cu ulei de măsline ochii s-au întărit ca sînii unei prostituate surprinsă de miezul nopții pe o șosea de centură nu mă crezi ca să te convingi pune mîna pe sfîrcurile privirii nu că te-ar interesa cum o mai duc cînd m-am întors acasă nu mă mai cunoștea nimeni (e bine să fii anonim oamenii te urăsc mai puțin) doar cîțiva își aduceau aminte vag chipul meu ei voiau să scormonească în podul palmei după nu știu ce urme de adevăr mă întrebau de formația mea preferată eu le spuneam că nu mai ascult muzică îmi cereau să spun bancuri le răspundeam că rîd numai cînd părul tău îmi mîngîie pielea ți-aș fi dat un telefon doar ca să mai umplu timpul pregăteam medicația fredonam hope of deliverance dependențele se vindecau de la sine acum am să-ți spun un lucru stupid am căpătat și un tic uneori îmi aruncam privirea peste umărul drept să mă conving dacă am un înger păzitor tot eu mă dojeneam îmi spuneam că în golul acesta nimeni n-ar fi îndrăznit să arunce vreo piatră un singur lucru am învățat din această lamentație oamenii sînt niște țevi sparte noaptea îmi vine să urlu cînd îi aud picurînd vise plăceri și urme de piele cîteodată mă mai sună un prieten de bucurie fumez mai mult e singurul lux pe care mi-l pot permite în alte nopți mă așez în foi albe le deflorez cu un pix parfumat unii spun că ar trebui să brevetez metoda asta de supraviețuire timpul meu nu se împarte în ore ci în absențe zilele mele sînt crescătorii de fluturi în care aranjez trăirile pe specii rare mă întreb dacă mai e cineva care urăște noaptea pe foi somnul e doar o secție de obstetrică unde erorile zilei zvîcnesc în incubatoare dacă n-aș ști mai bine aș crede că viața e o cazarmă jegoasă recruții își duc rutina în valize de lemn fiecare își ține de urît cum poate mai bine pe neașteptate lumina urlă sculați fătălăilor e timpul să vă bărbieriți și să ieșiți din oglindă esențial e să-mi păstrez calmul deschid ochii mă-mbrac apoi salut dimineața militărește * teoria ferestrei deschise rîdeam galben prietenii spuneau că mă asortez cu diploma de licență era ultima noapte în care ne jucam de-a bărbații încercam să ne ghicim viitorul în gresia unei toalete apoi votcă party țigări fără filtru ne împleticeam prin copou ne udam părul cu borsec și-l imitam pe eminescu ne tatuam cuvinte mărețe pe frunte și ne făceam frați de cruce sau niște necunoscuți care-și întindeau trupul peste freamătul lumii de-acum pot să fac ce vreau mi-am zis aveam și acte în regulă să demonstrez lucrul ăsta mult timp n-a trecut și m-am angajat lumea vorbea în șoaptă de șef nimeni nu-l văzuse vreodată mai toți aveau trupurile date pe speaker să audă instrucțiunile de serviciu dacă cerul era purpuriu însemna că șeful se afla în birou dacă dimineața n-avea nici o formă atunci șeful era plecat în inspecție prima greșeală am făcut-o cînd am scris numele șefului fără majuscule s-a iscat un tărăboi nemaivăzut nu se poate spuneau acum vom suferi toți ca să-l îmblînzească m-au pus numai în schimbul de noapte la început era bine era liniște prea multe n-aveam de făcut stăteam cu pămîntul în palme de parcă ar fi fost tîmplele mele vorbeam cu pinatel și lombroso analizam trăiri ipotetice repetam consolarea cu prieteni imaginari apoi nopțile au devenit mai ciudate ascultam muzică proastă fumam pe rupte alcătuiam profilul psihologic al fiecărei ferestre căutam zile credibile care să-mi spună că nu numai pulsul e proba trăirilor mele în timp liber mai regretam că nu am emis vreo teorie celebră sau că nu am spus ceva cu adevărat memorabil n-aveam nimic de pierdut viața e un fel de regres în care maturizarea se face cu timpanele sparte pentru mine cele mai importante lucruri se-ntîmplă doar noaptea atunci toți oamenii îmi sînt permiși mă uit la ei cum visează cum trec dacă unul mă privește în ochi îi mîngîi orbitele în semn de respect dacă mă întreabă ceva îi răspund că singurul meu defect profesional e respirația * criminologia ușii închise n-aș putea spune precis cînd am început să urăsc prima dată poate la o aniversare am primit cadou o bandă pe care scria police do not cross mai mult semăna cu linia continuă de pe axul vieții am întrebat ofuscat ce să fac eu cu ea de ce să țin oamenii la distanță cînd îi iubesc așa de mult colegii au dat din umeri lasă că te descurci ai să găsești tu vreo dezamăgire pe care s-o cercetezi îndeaproape le-am dat dreptate în general lumea avea înclinații spre eșecuri ei spuneau cunoscîndu-te astfel prăbușirea va fi mai ușoară îmi părea rău că nu-l ascultasem pe tarde cel mai bun prieten al meu cînd îmi explica legea imitației într-un fel avea dreptate oamenii trăiesc pentru că așa fac alții m-am întors la birou și la munca de noapte colegii mei se duceau la confesionalul din centru era locul unde își permiteau să uite vărsau primul pahar în amintirea celor care urmau să se nască doar cei mai tineri ajungeau în brațe străine împleticindu-se mi-ar fi plăcut să spun primul dacă viața e un iad tu trebuie să mergi înainte stăteam la birou cu gîndurile aiurea mi se făcea silă cînd mă uitam la rîndul de uși pe care trebuia să le cercetez să văd ce renunțări se ascund în spatele lor cu siguranță făceam statistici împărțeam timpul în zile bune și zile proaste nu aveam timp de mirări îmi trebuiau lucruri concrete orice ușă închisă e o lume pierdută voiam să știu clar dacă oamenii au învățat să fugă de mine ori s-au născut cu aceleași reflexe spre dimineață mai adormeam cu capul pe masă prin colțuri tronau pahare de vin îndulcit cu adrenalină eram trist nici de data asta șeful nu mi-a spus la mulți ani pămîntul e doar un pat nefăcut din care iau probe de viață pentru un caz obișnuit de dispariție * runedance tăcerile se rostogoleau ca niște mingi uriașe sînt ok mulțumesc am răspuns de parcă aveai o voce pentru întrebări și o voce pentru străini cădeam amîndoi pe o bancă tu la un pol eu la celălalt nu știam cine tremură și cine îngheață încercam o sincronizare între stări și secunde măcinam toate distanțele dospeam turte hrăneam bastarzii memoriei înotam prin ape imaginare calmă fardai lumea ta de păpuși devenite peste noapte femei le învățai să stea picior peste picior eu număram degete le păstram doar pe acelea care te-au atins ultima oară prin casă umblu mai mult dezbrăcat nu mai suport nici o piele de cînd mîinile sînt explozii solare mă lovesc de pereți ca un fluture orb viața e o sumă de pierderi involuntare revendici spasme nu sînt făcător de trăiri de-abia pot să-mi car trupul din astăzi în mîine de ciudă la glezna dreaptă ți-ai pus o brățară un semn că lumea ta se sfîrșește acolo unde încep rătăcirile mele în fiecare dimineață albesc probabil cînd voi ajunge la 33 părul va fi doar o pagină pe care alții vor scrie de bine în cameră aceeași dezordine în locul meu umbra ca un soldat ce se întoarce la vatră în cîrje acum trăiesc ghemuit ca un animal de casă oamenii nu au contur și nici sînge ei sînt mai mult niște voci la celălalt capăt al telefonului îmi dau sfaturi mă încurajează dacă n-ar fi tăcerea aș crede că i-am inventat să acopăr un peisaj selenar * day one sînt mai viu decît crezi și asta nu are nici o legătură cu faptul că mîinile tremură cînd mă spăl pe față sau că beau cafea cu gîndul aiurea anamneze ciudate compun viața în cercuri te făcuseși praf dintr-o cană de vin rîdeai emilian o să murim mîngîiai saint-bernarzii emilian o să murim pădurea urla ca și cum viscolul o plesnea peste față că nu a găsit masa pusă ea îi răspundea că nu a găsit oameni rîdeai emilian o să murim îmi arătai urmele noastre atît o să rămînă din noi așa că hai să ne spunem pe nume fără să mai fie nevoie de aer am înghețat cînd am căzut în crevasă tu făceai bulgări și luai brazii la țintă hainele înghețau mulate pe trup ca un sicriu emilian ca un sicriu îmi spuneai vino și fă bulgări lasă lucrurile importante oricum drumul ăsta nu are marcaje decît spre peșterile pe care le visam amîndoi noaptea te-am trecut de partea cealaltă a vieții a morții a urmelor noastre și-acum pieptul mai păstrează urmele acelor zăpezi în care am crezut că o să ne pierdem ca într-o pilotă pufoasă care să ne ajungă pentru tot restul zilelor după pierdere a urmat dezmeticirea rîdeai emilian unde mai mergem mîine probabil viscolul se-ndopa cu urmele noastre luase din nou pădurea la palme că i-a gătit o cină săracă ai ațipit în brațele mele ca o pilotă cît pentru tot restul zilelor m-am dezghețat și-am început să tremur de frică ai deschis ochii mi-ai spus dacă ți-e frig mai pune-ți o pătură nu mai contează nimic ți-am ascultat sfatul
|
||||||||
![]() |
![]() |
![]() |
![]() |
![]() |
![]() |
![]() |
|||
![]() | |||||||||
![]() |
Casa Literaturii, poeziei şi culturii. Scrie şi savurează articole, eseuri, proză, poezie clasică şi concursuri. | ![]() | |||||||
![]() |
Reproducerea oricăror materiale din site fără permisiunea noastră este strict interzisă.
Copyright 1999-2003. Agonia.Net
E-mail | Politică de publicare şi confidenţialitate